Author: lukio.opet

Opiskelijahuolto tutuksi

KOONNUT MILJA PAKARINEN JA JENNI PARKKO KUVA KOULUN KUVAGALLERIA

1. Olen Katariina Raita ja toimin psykologina Halikon, Salon ja Perniön lukioissa sekä Salon ammattiopistossa. Joulukuun puolivälistä alkaen minulle tulee sijainen, Jesse Eteläaho, jonka tavoittaa, kuten minut tähän saakka, eli parhaiten Wilman kautta tai puhelimitse 0447783028. Halikon lukion opiskelijat voivat tavata psykologia sopimuksen mukaan joko lukiolla terkkarin huoneella tai Tehdaskadulla oppilashuollon toimistolla. Käynnit ovat kestoltaan noin 45 minuuttia, ja ne sovitaan tarpeen mukaan.
2. Psykologiin voi ottaa yhteyttä silloin, kun on huolta omasta psyykkisestä voinnista, esimerkiksi jos kokee masentuneisuutta tai ahdistuneisuutta, voimakasta stressiä, jännittämistä tai opiskelumotivaatio on kateissa. Myös silloin on hyvä tulla juttelemaan, jos on suuria haasteita oppimisessa tai jokin kriisitilanne itsellä tai lähipiirissä. Aina syytä omaan huonoon oloon ei välttämättä edes tunnista, ja silloin on hyvä tulla juttelemaan ja pohtimaan tilannetta ja ratkaisuja yhdessä. On murhe sitten pieni tai suuri, yleensä sen jakaminen jonkun kanssa auttaa. Psykologi arvioi kunkin opiskelijan tilanteen yksilöllisesti ja ohjaa tarvittaessa muiden palveluiden piiriin.
3. Se, että koulun ulkopuolinen elämä on tasapainossa ja tukee koulunkäyntiä. Kun nukkuu riittävästi, syö terveellisesti ja harrastaa itselle mielekästä liikuntaa säännöllisesti, jaksaa paremmin keskittyä koulunkäyntiin. On tärkeää, että elämässä on muutakin sisältöä kuin koulunkäynti ja vapaa-ajalla saa tehtyä myös sellaisia asioita, jotka vievät ajatukset kauas pois kurssikirjoista. Läheiset ihmissuhteet ovat tietysti myös korvaamaton tuki jaksamisessa. Opiskelumotivaation ollessa hakoteillä voi myös pohtia esimerkiksi, mitkä ovat omat tavoitteet kunkin kurssin osalta ja millä keinoin tavoitteisiin päästään, ovatko opiskelutekniikat itselle sopivat vai voisiko niitä kehittää edelleen.
4. Läheisten kanssa oleilua joulun tunnelmasta nauttien ja herkutellen.
5. Rosolli ei ole suurinta herkkuani, sillä en pidä punajuuresta.
1. Olen Iiris Kurppa, kouluterveydenhoitaja. Minut tavoittaa Halikon lukiolta torstaisin ja muina päivinä Armfeltin koululta. Yhteyttä voi ottaa wilma-viestillä, puhelimitse tai koululla vastaanotolta.
2. Yhteyttä voi ottaa kaikenlaisissa terveyteen ja hyvinvointiin liittyvissä asioissa, esimerkiksi ravitsemukseen, liikuntaan, uneen, jaksamiseen ja elämänhallintaan liittyvissä kysymyksissä. Rokotukset ja seksuaaliterveysasiat kuuluvat myös terveydenhoitajan tehtäviin. Lisäksi hoidan ajanvarauksia koululääkärille ja tarvittaessa ohjaan kuraattorille tai psykologille.
3. Koulussa jaksamisessa auttavat niin oppilaita, opettajaa kuin terveydenhoitajaakin samat perusasiat: riittävä uni, säännöllinen ja monipuolinen ruoka sekä päivittäinen liikunta.
4. Vietän joulun perheeni parissa perinteiseen tapaan.
5. Jouluruoka, jota inhoan - sellaista ei oikeastaan ole!
1.Olen Maria Öberg, kuraattori. Alueeseeni kuuluu seitsemän Halikon alueen koulua, joten parhaiten minut tavoittaa Wilman kautta tai puhelimitse (044-7783029). Tapaamiset voidaan järjestää lukiolla, Armfeltin yläkoulussa tai oppilashuollon tiloissa Tehdaskadulla.
2. Kuraattoriin voi ottaa yhteyttä esimerkiksi, kun
*koulussa tuntuu vaikealta (kaverisuhteet, kouluun tuleminen, koulussa työskentely, läksyt, kiusaaminen)
*vapaa-ajalla on vaikeaa (kavereiden kanssa, harrastuksissa)
* kotona on hankalaa (riitaa perheenjäsenten kanssa, kotona on surua ja huolta, avioerotilanteet, taloudelliset huolet, päihdeongelma, mielenterveysongelma)
* omat jutut painavat mieltä (yksinäisyys, pelot, ahdistus, jännittäminen, itsetunto, seurusteluun ja seksuaalisuuteen liittyvät asiat jne.)
* haluat keskustella asioistasi ulkopuolisen aikuisen kanssa luottamuksellisesti.
3. Tärkeää on pitää omasta hyvinvoinnista huolta. Perusjutut ovat tärkeitä eli ravinto, lepo ja liikunta. Opiskelun lisäksi on hyvä välillä hemmotella itseään ja tehdä asioita, joista nauttii. Eikä tule unohtaa kavereiden kanssa yhdessäoloa.
4. Perinteinen joulu perheen parissa. Joulun ilo syntyy lasten riemusta.
5. Lipeäkala ei kuulu varsinaisiin suosikkeihini.

1. Mikä on nimesi ja toimenkuvasi? Mistä ja miten sinut tavoittaa?
2. Minkälaisissa tilanteissa sinuun voi ottaa yhteyttä?
3. Mikä auttaa jaksamaan koulussa?
4. Millaisia joulusuunnitelmia sinulla on?
5. Onko mitään jouluruokaa, mitä inhoat?

Maria, Katariina ja Iiris

Yrittäjyyttä: Tartu ideaan!

TEKSTI LEEVI SAUKKONEN KUVAT KOULUN KUVAGALLERIA

Tartu ideaan -kisa käytiin tänäkin vuonna Halikon lukiossa. Kisa on jo laajentunut ympäri Suomea, ja monet nuoret janoavat näyttää taitojaan yrittämisen maailmassa ja samalla hankkia kultaa ja kunniaa.

Tartu ideaan -kisa on koko Suomen kattava tapahtuma, johon toisen asteen oppilaitokset voivat ilmoittautua mukaan. Mukaan ilmoittautuneiden kouluissa tulee osallistua vähintään viisi joukkuetta, joissa jokaisessa on kolme jäsentä.
Kisan ideana on kehittää ratkaisu annettuun ongelmaan, ja 50 parasta pääsee finaaliin. Oikeastaan tarkoituksena on siis saada parempi idea kuin muut.
Finalistit selviävät keväällä. He hiovat ideaansa tukiverkostonsa ja Innokampuksen asiantuntijoiden avulla vielä ennen finaalia ja lähtevät taistoon, kun idea on niin terävä, että sillä voisi leikata ilmassa tuntuvaa jännitystä. Parhaan idean keksijä- ja esittäjäryhmä saa palkinnoksi 1 500 € stipendin ja paljon kunniaa.
Halulehti sai poimittua lyhyet kommentit kahdelta kisaan osallistuneelta halulaiselta joukkueelta.

Lassila & Tikanoja Oyj:n antamassa kisatehtävässä piti ideoida parannusehdotuksia kierrätykseen.

Team Iskuryhmä ESA poseeraa kameralle.

Viime vuoden kokemus innosti osallistumaan. Kisatehtävä oli suhteellisen helppo, koska saimme sen etukäteen. Kisa sujui erittäin hyvin. Yhteistyö sujui loistavasti ja ideat muodostuivat nopeasti. Heikkouksia ei liiemmin ollut.
Sami-Janne Tuominen joukkueesta Team Iskuryhmä ESA. Joukkueessa myös Eeli Hellsten ja Ali Lindberg.

Kisa oli mielestämme kiinnostava, vaikka aihe ei ollut mikään kovin helppo. Itse innostuin kisasta, kun kuulin Jounin ja Villen keskustelevan asiasta. Pojat tarvitsivat yhdet aivot lisää kisajoukkueeseen, joten olin valmis menemään heidän kanssa kisaan mukaan.
Kisa sujui ihan mukavasti, ja pienen pohdiskelun jälkeen meille tuli paljon erilaisia ideoita aiheesta. Heikkouksiamme taisi olla asian esittäminen tuomarille tietyssä ajassa. Asian selittäminen tiiviisti niin lyhyessä ajassa oli hieman hankalaa aluksi, mutta siinäkin tulimme paremmaksi kerta kerralta.
Kisa antoi oikean käsityksen siitä, kuinka paljon oikeasti vaatii aikaa, että pääsee ideasta toteutukseen. Hauskaa meillä kuitenkin oli!
Vera Kesälä joukkueesta Team Luovat kyvyt. Joukkueessa myös Jouni Peltoniemi ja Ville Nieminen.

Team Luovat kyvyt peukuttavat kameralle ideoinnin aikana.

Cheeky Sweets Bakery Ny

TEKSTI JA KUVAT KATRINA NUMMILA

Innostuin perustamaan yritykseni Cheeky Sweets Bakeryn sen takia, että olin todella kiinnostunut yritystoiminnasta ja taloustieteistä. Leipomisyritykseen päädyin, koska olen aina pitänyt ruoanlaitosta ja leipomisesta. Ala tuli vähän luonnostaan.
Yritysidealle ei ollut mitään erityistä syytä. Halusin vain koittaa, millaista olisi olla "yrittäjä", ja ajattelin, etten ole huonompi kokki. Tässä sitä siis ollaan tienaamassa pientä taskurahaa opintojen ohella.
Yrityksen aloittaminen ja sen ylläpitäminen alkuvuoden aikana on ollut haastavampaa kuin odotin, mutta ihan mukavaa. Tilauksia tulee ihan kohtuullinen määrä, mutta hyvin vaihtelevasti. Loppuvuodelta odotan vain yhtä hauskaa kokemusta, mitä se tähän asti on ollut. Tietenkin toivon, että yritykseni saisi myös lisää tilauksia ja uusia asiakkaitakin!

Jos kiinnostuit Vuosi yrittäjänä -ohjelmasta, katso lisää osoitteesta nyvuosiyrittajana.fi.

Hallitusvalta vaihtui

TEKSTI LEEVI SAUKKONEN KUVA KOULUN KUVAGALLERIA

Opiskelijakunnan hallitus esittäytyy taas tänä vuonna uudella kokoonpanolla ja uusilla tuulilla. Halulehti esitti vähän kysymyksiä uusille hallituslaisille. Mitä muuta voisikaan haluta?

Tänä vuonna pidettiin opiskelijakunnan vaalit 15.9., ja 12 ehdokkaasta seitsemän keulakuvaa valittiin edustamaan Halikon lukion opiskelijoita. Uudet hallituksen jäsenet kertovat, keitä he ovat ja mistä tulevat, mitä heidän tehtävänsä on hallituksessa ja mitä he tekisivät, jos heistä tulisi Rakastettuja ja Suuria Johtajia koulussamme.

Krister Piispa, 14C. Toimin sihteerinä opiskelijakunnan hallituksessa. Työn kuvaan kuuluu ylläpitää tietoja hallituksen palavereista, eli kirjaan ylös kaiken, mitä on keskusteltu ja käsitelty. Jos voisin muuttaa yhden asian lukiostamme, se olisi Halu-henki, koska olen huomannut, että tänä vuonna Halu-henki ei ole ollut parhaimmillaan.

Olen Leevi Saukkonen, 15C. Rahastonhoitajana vartioin rahakirstuja ja maksan laskuja. Tahtoisin mullistaa koko opetusjärjestelmän ja muokata sen omaksi kuvakseni.

Olen Mikael Saari, 15C. Teen postivastaavan hommia. Hoidan saapuvat postit eteenpäin sekä laskut rahastonhoitajalle maksettaviksi. Ja kyllä pojatkin tarvitsevat yhden vessan lisää.

Olen Sami Tuominen, 14C. Toimin varapuheenjohtajana ja tiedotusvastaavana sekä tuuraan puheenjohtajaa tarvittaessa. Jokapaikanhöylä. Haluaisin nostattaa Halu-henkeä. Halu-henki on heikentynyt, ja koulussamme on parannettavaa yhteishengessä.

Olen Liina Laine, 15B. Olen puheenjohtaja. Johdan kokouksia ja olen päävastuussa hallituksen toiminnasta ja tapahtumista. Tietyissä tilanteissa toimin hallituksen edustajana. Toivoisin, että uuden hallituksen voimin saisimme osaltamme parannettua lukiomme yhteishenkeä.

Olen Meerimaria Ketokulta, 14A. Olen tapahtumavastaava. Organisoin ja pistän tapahtumia pystyyn sekä vastaan niiden toimimisesta. Vaihtaisin viisijaksojärjestelmän vanhaan kuusijaksojärjestelmään. Se vaan toimi niin paljon paremmin omasta mielestäni!

Olen Roope Seppälä, 14C. Olen nettivastaava. Päivitän hallituksen sivua Halikon lukion nettisivuille. Haluaisin teknisen työn opiskelua lukioon!

Olen Maria Helin, 13A:n ryhmänohjaaja sekä saksan- ja ruotsinopettaja. Toimin ohjaavana opettajana. Kuuntelen hallituksen ideoita ja pohdin niiden toteuttamista hallituslaisten kanssa. Mielestäni hyviä muutoksia ovat olleet Skansenin sisustaminen ja 75-minuuttiset oppitunnit. Jätän ideoinnin hallitukselle.

Jaksoista viis

TEKSTI EMILIA SAHLSTRÖM KUVITUS LINNEA SJÖBLOM

Halulehden 5-jaksojärjestelmä-kyselyyn vastasi 67 ekaluokkalaista, 50 kakkosluokkalaista, 43 abia ja 9 opettajaa. Yhteensä vastauksia saatiin siis 169. Suuria eroja ei tuloksissa syntynyt, mutta esimerkiksi ykkösten poikkeuksellisen positiivinen suhtautuminen välitunteihin pistää varmasti jokaisen silmään...

PLUSSAT
+ lyhyet oppitunnit
+ kurssilla ehtii käydä asioita huolellisemmin ja/tai enemmän
+ kokeisiin voi varautua pidempään
+ pystyy keskittymään paremmin oppitunteihin
+ ruokajutska kiva :-)
+ mahdollisuus päästä aiemmin koulusta
+ vähemmän koeviikkoja
+ lyhyempi tunti napakoittaa opiskelua ja on tehokkaampi
+ matikanopiskelussa ollut toimiva
+ lyhyemmät päivät auttavat jaksamaan
+ tunnit kuluu nopeammin, eikä meinaa aina nukahtaa

MIINUKSET
- lyhyet välitunnit
- alkamis- ja loppumisajat huonot kuljetusoppilaille
- syksyllä tolkuton kiire ennen ylppäreitä
- viikolla lyhentynyt kokeiden korjausaika
- tunneilla edetään liian nopeasti
- vähän tiukkaa tekee siirtyminen Armfeltiin 5 minuutissa
- raskaampi koeviikko koska enemmän aineita ja monta reaalia
- ruokailu katkaisee tunnin
- ei aikaa tehdä läksyjä välitunneilla
- tulee päällekkäisyyksiä
- lyhyemmät hyppytunnit
- mitättömät välitunnit poistavat lyhyempien tuntien hyödyn
- johtaa burn outiin
- monta ainetta päivässä haittaa keskittymistä
- välitunneilla ei ehdi hoitaa asioita kunnolla
- ryhmäkoot liian suuret
- kotiläksyjä ja kotona tehtäviä projekteja tulee liikaa
- sekavat kellonajat vaikea muistaa
- koulupäivät hektisiä, raskaita ja väsyttäviä
- joulu katkaisee tyhmästi 3. jakson
- välitunneilla ei ehdi käymään vessassa
- jaksot tuntuvat liian pitkiltä, ei ole kompakti

Teetä ja pyhiä paikkoja

TEKSTI SANNI RATAMO KUVAT PEPPI SPÄNNÄRI

Alkusyksy oli uskonnon opiskelijoille vauhdikasta aikaa. Elo- ja lokakuuhun ajoittuneet retket toivat vaihtelua arkiselle aherrukselle, kun oppilaat tutustuivat Turun pyhiin rakennuksiin ja kävivät japanilaisessa teehuoneessa. Kiitos elämyksellisistä ja monipuolisista opiskelutavoista kuuluu opettaja Marja Santalalle, joka väsymättä luotsaa opetuslapsensa mitä mielenkiintoisimpien kohteitten äärelle.

Uskonnot Suomessa -kurssin opiskelijat viettivät loppukesän lauantain 22.8. Turussa. Tällä kertaa päiväretken kohteiksi olivat valikoituneet Turun tuomiokirkko, Turun birgittalaisluostari sekä Timanttipolku-Buddhalainen Keskus. Tuomiokirkon viihdyttävä esittelijä ja luostarin sisarten laittama lounas olivat opiskelijoiden mieleen. Kahden ensimmäisen pyhän rakennuksen jälkeen ohjelmaan mahtui hetken levähdystauko, joka tuli varmasti tarpeeseen kuumana elokuun iltapäivänä. Viimeinen etappi, Timanttipolku-Buddhalainen Keskus, oli luostarin tapaan uusi tuttavuus kaikille opiskelijoille ja tarjosi mielenkiintoista vaihtelua perinteiselle uskonnon opetukselle.

"Tuomiokirkon esittely oli mieleenpainuvin
todella hyvän esittelijän ansiosta."

"Vaikka luostarirakennus ei ollutkaan ihan sellainen kuin odotin, oli mielenkiintoista kuulla nunnan arjesta."

"Päivä oli pitkä, kuuma ja raskas, mutta
kiinnostava. Buddhalaisjutusta en
meinannut ymmärtää mitään."

"Buddhajuttu oli cool. Pahimmalta landeilulta vältyttiin, mikä on aina boonusta."

Teen tiellä

TEKSTI SANNI RATAMO KUVAT URASENKE.FI JA GOOGLE

Uskonnon opiskelijat olivat jälleen tien päällä, kun eri kursseilta poimittujen oppilaiden ryhmä pääsi osallistumaan japanilaiseen Chadô-teetilaisuuteen 6.10. Chadô merkitsee "teen tietä". Tilaisuus järjestettiin Suomenlinnan japanilaisessa teehuoneessa, Tokuyûanissa, jonka lämmössä teetaiteen opettaja Jouni Elomaa kertoi japanin kulttuurihistoriasta ja japanilaisesta teetaiteesta. Pohjustuksen jälkeen Elomaa tarjosi ryhmälle teetä Japanissa teetaidetta opiskelleen Päivi Jämsän avustuksella Chadôn kaavan mukaisesti.
Japanilaisessa teetaiteessa pyritään harmoniaan, kunnioitukseen, puhtauteen ja mielen tyyneyteen. Teetaide on osa japanilaista zen-filosofiaa ja täydellisyyteen pyrkivää estetiikkaa. Esimerkiksi teehuoneen lämpötila, teen valmistus ja juominen sekä jokainen liike ja hengähdys ovat osa kokonaisuutta, jolla seesteinen ilmapiiri saadaan aikaiseksi. Kaikki tämä oli ensikertalaisille hieman haastavaa, varsinkin kun suurin osa keskittymisestä kohdistui polvillaan istumisen aiheuttamaan kipuun jaloissa. Onneksi tarjolla oli vaihtoehtoinen istuma-asento, ja myös opiskelijat saivat kokemuksen puhdistavasta Chadô-tilaisuudesta.

”Opin paljon uutta Japanin kulttuurista ja teetaiteesta.”

”Jalat olivat koetuksella, mutta siitäkin
selvittiin. Suosittelen reissua ehdottomasti muillekin! :-) ”

”Mukava ja tyhjentävä kokemus, arkiset asiat eivät
pyörineet mielessä.”

”Ei ollut ollenkaan pitkästyttävää, vaikka tunnelma oli koko ajan rauhallinen!”

Now is the best time to make some international friends! At the moment, our school has six exchange students from all around the world, ranging from Chile to Austria. On this page they’ll tell a few things about their experiences in Finland so far.

TEKSTI LINNEA SJÖBLOM KUVAT KOULUN KUVAGALLERIA

Questions
1. Hello!
2. What made you choose Finland?
3. Describe Finnish people with a few adjectives.
4. Are there any differences between the Finnish school system and that of your own country?
5. How do you celebrate Christmas in your culture?
6. Merry Christmas!

Living Abroad

Erick Vargas España, Mexico
1. Hola!
2. I applied for exchange and this was the choice of country they gave to me.
3. I’d say Finns are quiet and shy, but very nice and responsible, too!
4. In my country, public schools are different, but in private schools you can choose your own schedule like here.
5. We have a dinner and eat a lot overall!
6. Feliz Navidad!

Camilo Quintana, Chile
1. Hola!
2. I got a scholarship and then had to go through interviews to get to Finland.
3. A bit socially awkward.
4. Students are actually willing to learn, and there’s no cheating during tests.
5. Traditionally we have dinner and receive presents at midnight on the 24th of December. We also have a plastic Christmas tree.
6. Feliz Navidad!

Kato Pollet, Belgium
1. Hallo!
2. I was interested in all of the northern countries, especially those in Scandinavia, so I was very happy with ending up here!
3. Quiet, introverted, independent, friendly and interested in everything.
4. You get to choose what to do, days are shorter for most part and you get free lunch.
5. We celebrate Christmas with our families. We eat and get presents, even though children don’t believe in Santa Claus. Instead, we have Sinterklaas, who is the original character from folktales (He’s also known as Sint-Nicolaas). Santa is based on him.
6. Gelukkig Kerstfeest!

Marie Grulich, Austria
1. Hallo!
2. Finland wasn’t my first choice, but I knew I wanted somewhere with a colder climate and I liked the Finnish nature as well. I’m very happy with how it all worked out.
3. The people I’ve met have been funny, but quite introverted sometimes.
4. In my country we don’t get to choose freely which subjects we study, so there’s a lot more independence here.
5. Almost the same way as Finns: we have a Christmas tree and presents, and chocolate. Of course there are small differences, but the main things are the same.
6. Frohe Weihnachten!

Meuthia Faralita Annisa, Indonesia
1. Hallo!
2. Because Finland has free education, beautiful nature, and of course, salmiakki!
3. Some are shy, but everyone is very nice.
4. Finns get to choose what they study, you sometimes have free periods without classes and you don’t have to wear uniforms.
5. I have never celebrated Christmas before. I have Ramadan instead.
6. Selamat Hari Natal!

Living Abroad

Sinem Filipovski, Australia
1. Hello!
2. I got a nice first impression. It was also nice that the culture, climate and traditions are so different and that I got to travel to a place very different from my homeland.
3. People here are sometimes reserved, but very loyal and kind.
4. I think that the Finnish school system is better. Here teacher give students freedom to be in control of their studies.
5. We go to the beach and have sea food, but we do have winter decorations and sing Christmas carols!
6. Merry Christmas, (mate)!

My year in Finland

TEKSTI JA KUVAT SINEM FILIPOVSKI

I'm Sinem and I'm an exchange student from Australia. Soon I'll go back to Australia after having an unforgettable year in Finland. Thank you to all my friends and people in here that made it so special. Finland is such a beautiful country, I have grown to really love it. The nature here is beautiful, the people are really kind and loyal, the food... I love the sauna and the traditional celebrations for itsenäisyyspäivä and more.

I came to Finland on the 17th of January. It was quite a shock from the summer weather in Australia to see snow and darkness when I arrived after a 35 hour journey with all of the other Rotary exchange students. My first week in Finland I went to a language camp in a town near Sastamala called Karkku. There I learnt some basics of Finnish and tried Finnish winter activities like avanto and skiing.
Once my week was over I moved to my first host family and started school. It took some time to adjust to the Finnish school system but I was immediately impressed. I enjoyed learning more and more about Finland and people learning about Australia. Within a few months of school I had already made amazing friends. I am so lucky.
The winter felt quite long but I realised that it was a really bad winter for the Finns and the snow melted quite quickly. I travelled to really nice little places like Fiskars and Kasnäs and of course the bigger towns like Turku and Helsinki. One of my favourite parts of exchange is travelling and seeing what's outside of my own town.
I was fortunate enough to visit the beautiful St Petersburg with Rotary in March. And in May for the last week of the school I moved to my second host family who lived closer to school, so I just walked or rode my bike to school. One week after moving in with my second host family I went on a Euro tour for 3 weeks with Rotary to Sweden, Denmark, Germany, The Netherlands, Belgium, France, Monaco, Italy and Austria.
I returned back to Finland and had an amazing summer (even if the weather wasn't so good). I embraced the Finnish summer food and lovely nature walks, visiting friends in Pori, Uusikaupunki, Porvoo and Helsinki. I went to some Finnish beaches and lakes and spent as much time in the endless sun as possible. I loved the long daylight it was such a strange but amazing experience. I went to some festivals and got to listen to some of my favourite musicians and discover some Finnish musicians as well. Also during summer I went to on the cruise to Stockholm and Tallinn. Both really unique cities.
Once the summer break ended I went back to school. More time was spent with my wonderful Finnish friends and I got to meet the new exchange students which was quite strange at first. When I arrived in Finland, I was the only exchange student at the school. I think that really helped me gain independence. Autumn arrived and I was in awe of the beautiful colours of the trees and all the birds flying south for winter. Autumn felt quite short as it got cold and dark so quickly.
As soon as winter arrived I was so happy, people decorated their houses with lights, the first snow of the season arrived and it started feeling like Christmas. A few weeks ago I got to go to Lapland as my last rotary trip. It was incredibly beautiful and nothing like I had ever seen before. So much snow, so much darkness and lots of fun. We skied, met reindeer, had husky rides and learnt a little bit about Sami culture.
In one month today I will leave to go back to Australia. I have such a mix of emotions. It will be so hard saying goodbye to my friends, family and life here but I can't wait to say hello to my friends, family and life in Australia. I'm looking forward to experiencing the Finnish Christmas and New Years and I'll make these last weeks the best ones yet!!

Halun vaihtarit maailmalla

KOONNUT JENNI PARKKO JA MILJA PAKARINEN TEKSTI JA KUVAT VENLA VESTERINEN JA IDA METSÄMÄKI

Tänä vuonna vaihtoon koulustamme ovat lähteneet Venla Vesterinen ja Ida Metsämäki. Tässä heidän kuulumisiaan vaihto-oppilaselämästä.

Olá ja terkkuja Portugalista!
Uudenlainen elämä täällä Euroopan toisella puolella on lähtenyt hyvin käyntiin. Pikkuhiljaa on alkanut tottua suurimpaan osaan eroista Suomen ja Portugalin välillä, mutta vieläkin on vähän totuttelemista joissain asioissa. Täällä on tapana aina antaa pusu molemmille poskille, kun tavataan ja kun sanotaan heipat. Ihmiset muutenkin tulevat paljon lähemmäs kuin Suomessa ja koskevat esimerkiksi toisen hiuksia tai kättä jutellessa.
Koulu, jossa olen, on puoliksi yksityinen, ja täällä on paljon pidempiä päiviä kuin Suomessa. Vaikka koulu onkin puoliksi yksityinen, täällä ei ole koulupukuja muulloin kuin liikunnassa, ja ne ovatkin ihan hirveät. Koulun ruokalassa on kuulemma todella pahaa ruokaa, ja kukaan ei käy siellä syömässä, vaan kaikki ottavat eväät mukaan tai menevät koulun vieressä oleviin kahvila-ravintoloihin lounaalle. Täällä on hassu tapa, että melkein kaikki ruuat tarjoillaan riisin ja ranskisten kanssa ravintoloissa.
Suomesta on ikävä aika monia asioita, välillä ihan hassujakin juttuja. Eniten ikävöin tietysti kaikkia ihmisiä! Ikävöin myös sitä, että saa ajaa autoa, mutta onneksi täällä kulkevat julkiset aika hyvin. Mulla on ikävä myös ruisleipää, sillä täällä kaikkialla on vaan valkoista leipää.
Kavereita olen saanut aika helposti ja hyvin! Olen meidän koulun ainoa ja ensimmäinen vaihtari, joten kaikki olivat jo alussa tosi kiinnostuneita niin Suomesta kuin yleisesti vaihtariudestakin. Suurin osa ihmisistä luokallani ja muistakin, joihin olen tutustunut, puhuu melko hyvää englantia, mikä tietysti hidastaa portugalin kielen oppimista. Portugali ei vielä oikein sujukaan, mutta onneksi on vielä monta kuukautta aikaa oppia lisää.
Lähimmässä kaupungissa eli Portossa on joka puolella tosi kaunista. Kadut ovat kapeita, talot kauniita ja vanhoja, pikku kahviloita on joka nurkan takana, ja iso joki kulkee ihan keskustan lähellä. Siellä voi helposti viettää tunteja kävellen ympäriinsä, välillä poiketen vaikka kivassa kahvilassa.
Täällä siis kaikki hyvin ja monta kuukautta vielä edessä, joiden uskon olevan vielä parempia kuin kuukaudet tähän mennessä!
Venla
Dumela! Terveisiä Afrikasta!
Lähes kolme kuukautta sitten astelin Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Kauan mielessäni ollut vaihto-oppilasvuosi Etelä-Afrikassa oli alkamassa!
Ensimmäiset viikot täällä menivät todella nopeasti totutellen uusiin tapoihin sekä kulttuuriin. Olen sopeutunut tänne hyvin, vaikka edelleenkin törmään uusiin asioihin ja tilanteisiin päivittäin. Siellä Suomessa ei kai ole yleistä herätä aamulla katolla pomppivien apinoiden rummutukseen? Pikkuhiljaa paikallinen arki ja sen rutiinit ovat kuitenkin alkaneet löytyä ja elämä rullaa jo omalla painollaan.
Ehdoton eteläafrikkalainen perinne on braain viettäminen. Sitä vietetään yleensä viikonloppuisin yhdessä perheen, sukulaisten tai ystävien kanssa grillaten paljon lihaa. Eteläafrikkalaiset yksinkertaisesti rakastavat lihaa, etenkin kuivattua sellaista eli biltongia. Välillä kokoonnumme koko suvun kanssa yhteen katsomaan rugby-turnausta braain merkeissä. Kerran olen jo päässyt jopa stadionille seuraamaan tätä kaikkien eteläafrikkalaisten suosikkipeliä.
Kouluni aloitin afrikaansinkielisellä luokalla. Sain paljon uusia ihania ystäviä, mutta päätin kuitenkin siirtyä englanninkieliselle luokalle, jotta olisi helpompaa panostaa tuleviin kokeisiin. Uudella luokallani olen ainoa valkoihoinen, joten fiilikseni olivat aluksi hieman epävarmat siitä, miten minut otetaan vastaan, mutta sain yllättyä positiivisesti. Koulupäivät ovat melko lyhyitä ja tunnit ovat välillä todella levottomia. Joskus opettajat eivät saavu luokkiin ollenkaan, jolloin meno saattaa yltyä aika villiksi.
Jos olen rehellinen, en tiennyt paljoakaan Etelä-Afrikasta ja elämästä täällä, ennen kuin saavuin maahan. Tästä syystä minulla ei ollut minkäänlaisia ennakkoluuloja paikasta etukäteen. Kaikki on tullut eteen uutena ja jännittävänä. Suosittelenkin kaikkia vaihtoon lähteviä riisumaan kaikki turhat ennakkoluulot ja odotukset vuodesta. Ilman turhan suuria odotuksia ei tule pettymyksiä ja voit jopa yllättyä todella positiivisesti!
Ida

Mietteitä maailman toiselta laidalta

TEKSTI JA KUVAT PIHLA SAARIO

Vuosi sitten Pihla kertoi Halulehdessä vaihtoon lähtemisestä: Miten hakea vaihto-oppilaaksi? Mitä ehkä voisi odottaa vaihtovuodelta? Nyt vaihdossa yhdeksän kuukautta olleena hän pohtii Suomen ja oman kohdemaansa Costa Rican eroja syvemmin ja kertoo, mitä vaihto-oppilasvuosi ”oikeasti” on.

Yhdeksän kuukautta on kulunut siitä, kun sanoin heipat perheelle ja kavereille ja nousin lentokoneeseen miettien, millaistakohan elämäni Costa Ricassa tulee olemaan. Kuukaudet ovat vierineet uskomattoman nopeasti, mutta samalla tuntuu, kuin olisin asunut täällä aina. On tapahtunut paljon, olen käynyt monissa paikoissa ja tutustunut kymmeniin, ellen satoihin, uusiin ihmisiin.
Kokemukset ja elämykset ovat osa vaihtovuotta. Niistä saa kivoja kuvia ja muistoja, ja on kiva kertoa sukulaisille, että minä tein sitä ja tätä ja olin siellä ja täällä. Ovatko elämykset kuitenkaan se vaihtovuoden pääasiallinen tarkoitus? Minusta eivät.
Mikä sitten on? Sitä ajattelin pohtia tässä kirjoituksessa niiden ajatusten avulla, joita minulle on kertynyt tämän vuoden aikana. Aion tietysti samalla kertoa jotain Suomen ja Costa Rican suurimmista eroavaisuuksista.
Asiat, joita kukin vaihto-oppilas vaihtovuotensa aikana oppii, riippuvat tietenkin kohdemaasta, mutta luulen, että kaikille yhteistä on oppia tuntemaan itsensä paremmin. Vaihtovuosi on aina vaihtovuosi, viettää sen missä maassa tahansa. Vaihto-oppilas joutuu määrittelemään oman paikkansa täysin uudessa ympäristössä ja luomaan sosiaaliset verkostonsa lähes tyhjästä. Alussa myös vieras kieli tuottaa ongelmia, mutta sitä ei opi kuin puhumalla. Uusien haastavien tilanteiden kohtaaminen opettaa ihmiselle paljon itsestä, ja niistä selviämällä saa lisää itseluottamusta.
Kun vaihto-oppilas saapuu uuteen maahan, on hänen pakko olla sosiaalinen ja yrittää parhaansa mukaan olla mieliksi kaikille. Alussa on aina hankalaa. Itselleni alku oli fyysisesti raskasta kuumuuden ja pitkien koulupäivien takia, mutta silti piti olla sosiaalinen ja näyttää pirteältä.
Noin neljän kuukauden jälkeen, kun oma paikka oli löytynyt ja arki sujui jo mutkattomasti, aloin kiinnittää huomiota Costa Rican varjopuoliin. Olin minä ne ennenkin huomannut, mutta silloin ne alkoivat vasta ärsyttää. Käveleminen kivisellä hiekkatiellä saattaa saada minut joskus raivon partaalle, vaikkei se todellisuudessa ole mikään iso asia. Pahinta ovat erilaisten lomakkeiden ja lupien pyytäminen ja täyttäminen. Se on täällä todella monimutkaista, mutta jotkut asiat vain kuuluvat tänne, ja niiden kanssa piti oppia elämään.
Vaihtovuoteen siis kuuluu turhautuminen. Välillä tuntuu, ettei mitenkään voi sopeutua kohdemaan kulttuuriin. En tiedä, mutta luulen, ettei ole aivan sama asia, lähteekö Suomesta vaihtoon esimerkiksi Saksaan kuin johonkin latinomaahan, kuten Costa Ricaan. Latinokulttuurin ja eurooppalaisen kulttuurin ero on valtava. Ei siihen ole tarkoituskaan sopeutua vaivatta. Jo tämän ymmärtäminen helpotti turhautumista.
Tyypillisesti Suomessa ihmiset yrittävät päästä eteenpäin elämässä: edetä työuralla, suorittaa koulun loppuun, aloittaa uuden harrastuksen tai muuten vain käyttää aikansa hyödyllisesti. Täällä ihmiset ovat tyytyväisiä juuri siinä hetkessä, takaraivossa eivät jyskytä deadlinet tai muuten vain ajatus siitä, mitä seuraavaksi pitäisi tehdä. Tällaisen suomalaisen suorittajayhteiskunta-ajattelutavan yhtäkkinen sopeuttaminen costaricalaiseen rentoon kulttuuriin ei ollut helppoa. Alussa tuntui mahdottoman vaikealta olla tekemättä mitään, mutta nykyään olen täysin tottunut siihen. Välillä minua jopa ärsyttää, jos on aivan pakko tehdä jotain. Tämän kirjoituksenkin aloittaminen oli yllättävän vaikeaa, kun en ole vähään aikaan ottanut mitään kovin vakavasti.
Vaikka varsinkin meidän suomalaisten mieleen hyvin erilaisesta ja rennosta ajankäytöstä voidaan olla montaa mieltä, on siinä kuitenkin paljon hyvää. Ihmisillä on aina aikaa auttaa toisiaan. Avunpyynnössä ei ujostella, ja aina on aikaa jutella niitä näitä ja vaihtaa kuulumisia. Kun en kaiken aikaa ole painanut eteenpäin niin kuin minulla Suomessa oli tapana, on minulla ollut paljon aikaa pysähtyä ja miettiä, mitkä asiat ovat oikeasti merkityksellisiä. Kun ihmiseltä viedään kaikki tutut rutiinit ja velvollisuudet elämästä, pakostakin alkaa miettiä, mistä asioista on oikeasti kiinnostunut ja mitkä asiat merkitsevät eniten itselle.
Ihmiset täällä ovat tunnetusti hyvin stressittömiä, ja nyt ymmärrän varsin hyvin, mistä se johtuu. Arjen tai viikonlopun tekemisiä ei pahemmin suunnitella, vaan katsotaan, mitä elämä eteen heittää. Välillä on tietysti ärsyttävää, kun suunnitelmat harvoin toteutuvat, mutta se luo stressittömyyttä. Usein ideat tehdä jotain saavat alkunsa hyvin spontaanisti, jolloin saatetaan lähteä isonkin porukan kanssa lyhyellä varoitusajalla ja kaikki ovat todella innoissaan lähdöstä. Tarkka suunnittelu ei muutenkaan kuulu tämän maan kulttuuriin, ja hyvissä ajoin suunnitellut asiat eivät yleensä toteudu.
Asia, joka myös korostuu vaihtovuoden aikana, on oman kotimaan arvostus. Riippuu tietenkin kohdemaasta, mitä asioita eniten alkaa kaipaamaan ja arvostamaan Suomesta, mutta nyt yhdeksän kuukautta kehittyvässä maassa eläneenä on niitä paljon. Ensimmäisenä mieleen tulee suomalainen monipuolinen ja terveellinen ruoka. Täällä ateria koostuu lähes aina pavuista ja riisistä, ja ruokavalio on yllättävän yksipuolista. Kasviksia tai hedelmiä ei syödä läheskään niin paljon kuin voisi kuvitella, vaikka Costa Ricaa voisi kutsua erilaisten hedelmien luvatuksi maaksi. En ennen tullut myöskään ajatelleeksi, kuinka arki jatkuvassa kuumuudessa on välillä tuskallista, ja joskus tuntuu, ettei energiaa riitä mihinkään. Uskokaa tai älkää, mutta kyllä minulla on ikävä Suomen talvea.
Tietynlaista asioiden toimivuutta Suomessa olen myös alkanut arvostaa. Palvelut ovat lähellä ja helposti saatavilla, ja liikkuminen paikasta toiseen on

Kulttuurien ero on valtava. Ei siihen ole tarkoituskaan sopeutua vaivatta.

Suomessa todella helppoa ja nopeaa. 200 km:n matka taittuu kätevästi parissa tunnissa junalla, kun taas täällä saman pituinen matka bussilla saattaa kestää kymmenen tuntia vuoristoisen maaston ja huonokuntoisten teiden takia.
Suomalaisen nuoren mahdollisuudet ovat myös omaa luokkaansa. Suomalainen elintaso mahdollistaa monen nuoren harrastamisen, ja harrastuspaikat ovat lähellä. Täällä harvoilla on edes varaa harrastaa mitään ja ihmiset usein asuvat kaukana harrastuspaikoista, eikä vanhemmilla esimerkiksi ole tapana kyyditä lapsia, vaikka perheellä olisikin auto.
Vaikka meille aina kerrotaankin, kuinka mahtava on suomalainen koulujärjestelmä, ymmärtää sen kunnolla vasta, kun käy koulua jossain muualla. Välillä tuntuu vastenmieliseltä lähteä kouluun tekemään ei mitään. Koulupäivät ovat pitkiä, mutta aikaa ei käytetä hyödyllisesti, ja opetus on epäjärjestelmällistä. Opettajat eivät ole läheskään yhtä ammattitaitoisia kuin Suomessa. Vaikkei minunkaan englantini ole normaalia parempaa, on se parempaa kuin täällä yliopistotutkinnon suorittaneen englanninopettajan.
Asia, jota olen myös alkanut arvostaa, on naisen asema Suomessa. Täällä näkyy vielä selvästi varsinkin latinomaissa tyypillinen ”machismo”, joka tarkoittaa miehen ylempää asemaa naiseen nähden. Yleinen oletus on se, että mies käy töissä ja tuo rahaa kotiin, kun taas nainen pitää huolen kaikesta muusta: kasvattaa lapset, siivoaa ja tekee ruokaa. Miehen tultua töistä hän kirjaimellisesti rojahtaa sohvalle ja hänelle tarjoillaan ruoka syliin asti. Varsinkin tämä sotii minun arvomaailmaani vastaan, mutta en voi tehdä asialle mitään. Suomessa naisen ja miehen asema toisiinsa nähden on hyvin tasa-arvoinen. Naisten ajatellaan pystyvän tekemään mitä tahansa, mitä miehetkin tekevät. Näin asian pitäisi täälläkin olla, mutta se on vasta kehitysvaiheessa.
Tämä paikka on siis hyvin erilainen Suomeen verrattuna. Olisi ihme, jos en olisi muuttunut täällä millään tavalla, ja olenhan minä. Olen saanut aivan uuden näkökulman elämään. Katson asioita nykyään ihan eri tavalla. Joitain muutoksia saattaa olla myös vaikea hyväksyä. Minun oli mahdottoman vaikea uskoa, että minusta on tullut täällä paljon vastuuntunnottomampi ja ”ihan sama” -asenteinen. Tiedän sen kuitenkin johtuvan siitä, että se kuuluu tämän maan koulukulttuuriin, eikä vaihto-oppilaalle koulussa menestyminen muutenkaan ole yhtä tärkeää. Se on kuitenkin opettanut minua miettimään, millä asioilla on väliä ja mihin asioihin ei kannata tuhlata aikaa.
Kaksi kuukautta on jäljellä Costa Ricassa, ja huomaan välillä stressaavani kotiinlähtöä todella paljon. Minua stressaa, miten yhtäkkiä voin jättää taakseni kaiken vuodessa luomani: kaverit, joista joidenkin kanssa on syntynyt syviä ystävyyssuhteita, ja perheeni, josta on tullut minulle uskomattoman tärkeä. Tiedän, että voin tulla takaisin tapaamaan ihmisiä täällä, mutta tiedän myöskin, ettei siitä koskaan tule samanlaista. En enää tule olemaan se sama vaihto-oppilas, joka käy koulussa ja käyttää koulupukua niin kuin kaikki muutkin.
Vaihtovuoteen kuitenkin kuuluu myös kotiinpaluu, vaikka se onkin vaikeaa. Pitää osata ajatella, että on ihanaa nähdä kaverit ja oma perhe pitkästä aikaa ja jatkaa ”vanhaa elämää” kotimaassa. Minusta ainakin on kivaa palata kotiin, vaikkei siitä tulekaan helppoa. Minulle sanotaan täällä, että menen jo helposti costaricalaisesta, mutta omasta mielestäni olen Suomi-tyttö henkeen ja vereen. Kauas matkustaessa huomaa, missä omat juuret ovat. Ei niitä mielestäni yhdessä vuodessa saa revittyä irti.
Onko vaihtovuosi sitten kaiken arvoinen? Se ottaa ja antaa, riippuu kuitenkin itsestä kumpaa enemmän. Sitkeyttä ja kärsivällisyyttä tarvitaan varsinkin alussa, ja positiivisella asenteella pääsee jo pitkälle. Uuteen kulttuuriin tutustuminen on aina rikkaus ja opettaa paljon asioita myös omasta kulttuurista. Minulla tulee aina olemaan sydän ja koti kahdessa paikassa, ja tiedän, että olen aina tervetullut tänne. On uskomattoman hienoa pystyä kutsumaan kodiksi paikkaa, jonka olemassaolosta ei vuosi sitten edes tiennyt. Täytyy myöntää, että jos joku olisi kysynyt ennen vaihtoon hakemista, missä Costa Rica sijaitsee, en olisi osannut vastata.
Tämä kokemus on opettanut minulle kokonaan uuden maailmankuvan, joka on peräisin hyvin pienestä maasta Latinalaisesta Amerikasta. Se on hyvin erilainen verrattuna siihen, minkä olen saanut eurooppalaisesta melko vaikutusvaltaisesta hyvinvointimaasta.
Vaihtovuoteni on opettanut minulle kiitollisuutta, nöyryyttä ja kärsivällisyyttä, enkä vaihtaisi kokemustani mihinkään. Voin suositella vaihtovuotta koko sydämestäni. On kohdemaa sitten mikä tahansa, kokemus opettaa paljon, ja mikä tärkeintä, kasvattaa ihmisenä. Mielestäni vaihtovuoden tarkoitus onkin kasvaa ihmisenä.
Ihanaa alkavaa talvea ja joulua kaikille!
Pihla Saario

Ykkösten silmin

TEKSTI LEEVI SAUKKONEN KUVA KOULUN KUVAGALLERIA

Joka vuosi lukioon saapuu uusia ykkösiä. Halulehti haastatteli muutamaa ykköstä, joista yksi on tullut naapurista, Armfeltin koulusta, yksi toisesta koulusta ja yksi on vaihto-opiskelija. Jokainen vastasi yhteiskysymyksiin, ja jokaiselle kolmelle annettiin omia kysymyksiä vastattavaksi. Viereisellä sivulla on myös oma kolumnini. Lukekaa se. Komediakultaa.

Yhteiset kysymykset
1. Esittele lyhyesti itsesi.
2. Miksi valitsit Halikon lukion?

”Paikallisen” kysymykset
3. Miten lukio eroaa yläasteesta tähänastisesti?
4. Millainen ilmapiiri täällä on?
5. Mitä mieltä olet vaihto-opiskelusta?

1. Olen Milja Pakarinen. Tulen Armfeltin koulusta, Halikosta. Vapaa-ajallani vietän aikaa kavereiden seurassa.
2. Valitsin Halikon lukion, koska sijainti oli hyvä ja olin kuullut paljon hyviä asioita koulusta.
3. Läksyjä on ainakin enemmän. Tunnit ovat pidempiä, eikä ole juurikaan välitunteja. Koeviikot ovat uutta.
4. Hyvä, tiivis sekä viihtyisä!
5. Se on kiinnostavaa. Voisin joskus kokeilla, jos olisi parempi kielipää ja enemmän rahaa.

”Toisesta koulusta tulleen” kysymykset
3. Kuvaile kolmella sanalla Halikon lukiota.
4. Miten Halikon lukio eroaa edellisestä opiskelupaikastasi?
5. Miten lukio-opiskelu on sujunut sinulta tähän asti?

1. Olen Anniina Ruuskanen, kavereiden kesken ihan Ansku vaan. Tulen Salosta, Moision koulusta. Vapaa-ajallani harrastan jalkapalloa ja valmennan pikkusia futarin alkuja.
2. Halikon lukion valitsin, koska Salon lukio vaikutti aivan liian suurelta ja Halu taas ihanan kotoisalta.
3. Kotoisa, ystävällinen, paras!
4. Yleisesti ottaen lukio on paljon rankempi kuin yläaste, mutta Halikon lukiota ja Moisiota ajatellen Halu on paljon pienempi koulu, mikä on hyvä juttu.
5. Oma lukio-opiskeluni oli voinut alkaa paremminkin. Onhan se sujunut kuitenkin ihan hyvin sen jälkeen, kun tajusin, että töitä tarvitsee ihan oikeasti tehdä ja paljon.

”Vaihtarin” kysymykset
3. Miten olet sopeutunut Suomeen ja Halikon lukioon?
4. Mitä odotat opiskelulta Suomessa ja Halikon lukiossa?

1. I’m Camilo Quintana, an exchange student from Chile.
2. Because I won a scholarship and my only option was Finland. Both AFS and my host family decided that I should come to Halikon lukio.
3. I think I've adapted fine to Finland. It has been a little bit difficult because of the obvious cultural differences, but before coming here I thought that it would be much more difficult.
4. I had high expectations, because people everywhere were talking about the great educational system that you have in here. In my case, because I've already been through high school and graduated in my country, many of the things I’m now seeing as a student are already familiar to me, but of course there is always room for improvement and a chance to learn new things. The education is good, but the most special thing that your system has is that most of the students in high school are committed to learning and usually don't get distracted at school.

Kolumni: One-Class Man

TEKSTI LEEVI SAUKKONEN

Kun ensimmäisen kerran kuulin Halikon lukiosta opiskelupaikkana, oli minulla vielä käsitys korkeamman asteen oppilaitoksista paikkana, jossa kaikki käyttäytyvät moitteettomasti, jossa puhuttaisiin hienostuneesti, pidettäisiin pukuja, silintereitä ja monokkeleja. Herrat hieroisivat viiksiään ja koukistaisivat pikkurilliään juodessaan teetä ja… eiku perhana, se onkin Britannia. Mutta minulla oli silti vähän erilainen käsitys lukiosta kuin mikä on todellisuutta.
Kun saavuin ensimmäisen kerran lukioon, minulla oli tunne, että pärjäisin loistavasti. Mutta kun ladottiin ensimmäisen pitkän matikan tehtävät eteen, tajusin, että olen ehkä vähän lirissä. Onneksi mitä enemmän opiskelin, sitä helpompaa oli. Opiskelun kannalta lukio on niin kuin WWE: ulkoa näyttää, että turpaan tulee, vaikka oikeasti eihän mitään tapahdu.
Lukion muut opiskelijat ovat mielenkiintoisia. Heitä on joka pataan, eikä heistä voi juuri olettaa mitään. En tuntenut vanhempia opiskelijoita aluksi, mutta he ovat ihan hyviä tyyppejä. Omien kanssa oli välillä vaikeuksia, vaikka tunsin heidät parhaiten. Joskus tuli ongelmia, mutta ei mitään vakavaa. Paitsi jos tuli huonoja päiviä. Ne ovat varmaan minun versioni kuukautisista: kaikki ärsyttää ja veri lentää. Silloin kuulkaas pukkaa niin paljon suolaa, että Itämerestä tulee Kuollutmeri.
Ensimmäisellä koeviikolla olin hiukan huolissani, miten tulisi käymään. Sitten menin sellaisella mentaliteetilla, että jos metsään menee, niin menee kunnolla! Mutta koeviikko meni yllättävän hyvin. Ainoa, mikä meni metsään, oli historia, mutta en ole koskaan ollut mikään Indiana Jones. Tosin siinä voi olla hyvätkin puolensa. Voi sitä ihanaa nahkaremmiä…
Jatko-opiskeluni on mietitty jo aikoja sitten. Olen kylläkin aina tiennyt, mitä elämältä haluan, joten eipä siinä ollut paljoa miettimistä. Lukion seuraavat vuodet tulevat olemaan aika jänniä (voit tähän väliin kuvitella Pasilan-sarjan miettivän näköisen Pekka Routalemmen).
Lukioajastani tulee mitä tulee,
vaan keskitytään olennaiseen ja tehdään töitä. Tehkää tekin ahkerasti töitä ja hyvin menee!
Kolumnisti on äänekäs ykkönen, jolla on mesimäyrän henki ja kultakalan muisti.

Suomen filosofihallitsijat

TEKSTI JA KUVAT LINNEA SJÖBLOM

Erään työntäyteisen koulupäivän jälkeen jäin vielä istumaan filosofian luokkaan kahdeksi tunniksi. Oli aika osallistua Baltic Sea Philosophy Essay Event -tapahtumaan, filosofian esseekilpailuun, jossa tänä vuonna oli mukana 160 esseetä 15 maasta. Suomelle tämä kisa toimii myös karsintana valmennusjoukkueeseen. Suomen 12 parasta kisaajaa ottaa suunnakseen IPO:n (International Philosophy Olympiad) eli filosofian olympialaiset.
Ilmeisesti ajatus kulki myöhään iltapäivälläkin hyvin, sillä Opetushallituksessa järjestetyssä palkintojenjaossa sain pronssia omasta esseestäni. Tämän vuoksi pääsin siis valmennusjoukkueeseen, jossa kisataan kahdesta paikasta itse olympialaisissa. Palkinnoksi pääsimme Tallinnaan 11.-13.12. viikonlopuksi hotelliin rentoutumaan ja aloittamaan valmennuksen, ilman mitään kustannuksia .
Parasta koko jutussa oli heti ilmaisen ruoan jälkeen ihmiset. Meistä suurin osa oli pääkaupunkiseudulta, mutta muutama kauempaakin, täältä Turun lähistöltä ja Mikkelistä. Juttu luisti ihan mahtavasti, koska kaikki joukkuelaiset olivat tosi ihania ihmisiä. Vaikka periaatteessa olemmekin toistemme kilpailijoita, saimme nauttia mukavasta ilmapiiristä koko viikonlopun ajan.
Kiersimme Tallinnaa yhdessä ja vierailimme muun muassa vanhan kaupungin joulumarkkinoilla iltamyöhään. Keräännyimme myös usein pöydän ääreen kuten filosofit salongeissa kautta aikojen. Meidän tarkoitusperänämme oli kylläkin pelata korttia vapaa-ajalla, eikä puhua henkeviä — oppitunneilla tuli sitten se mietiskelyn aika. Siellä kävimme läpi juurta jaksaen aikaisemmassa kilpailussa annetut esseeaiheet analysoiden niiden sisällön. Koko juttu muistutti epäilyttävästi äidinkielen tuntia, vaikka kirjoituskieli englanti olikin.
Seuraavan vuoden aikana valmennus jatkuu etätehtävien ja esseiden sekä uusien viikonlopputapaamisten parissa.
Kevään Halulehdessä lisää prosessista ja vinkkejä ensi vuoden osallistujille!

Linnean essee luettavana: https://bspee.wordpress.com/2015/11/24/bronze-medal-essays/

Näin rakennettiin

TEKSTI EMILIA SAHLSTRÖM KUVAT KRISTA EHRNROOTH JA KOULUN KUVAGALLERIA

Suuri projekti vaatii paljon järjestelyjä. Jokainen Halu-kuorolainen pääsi osaksi yhteisen tekemisen meininkiä heti ensimmäisellä tunnilla, kun porukka jaettiin erilaisiin työryhmiin. Harjoittelu ja puurtaminen palkittiin. Lopputulos, Haloo Halikko -konsertti, oli menestys.

Itse laulu- ja soittoharjoitukset sujuivat mallikkaasti kärsivällisen kuoronjohtajan Päivi Tinellin ansiosta, vaikka monen ajatukset olivatkin perjantai-iltapäivisin jo enemmän tai vähemmän viikonlopun kuvioissa. Myös kuoroveteraani Matti Mikkola toimi suurena apuna bändihommissa.

Markkinointiryhmällä oli tärkeä tehtävä levittää tietoisuutta konsertista. Kuorosta kirjoitettiin kaksi lehtijuttua ja sitä mainostettiin useammassa osoitteessa.

Mainontaankin olennaisena osana liittyvä juliste oli tänä vuonna Linnea Sjöblomin sekä Fanny Oksasen käsialaa. Koko kuoro osallistui julisteiden levittämiseen ympäri Saloa ja lähialueita.

Suuri opiskelijamäärä keräsi myös suuren määrän sponsoreita. Rahallisen tuen ansiosta konsertti sai arvoisensa ääni- ja valotekniikan käyttöönsä ammattilaisten avustuksella.

Koreografiaryhmä aloitti erilaisten liikkeiden suunnittelun jo kurssin alussa. Ryhmä osoitti kärsivällisyyttä ja sinnikkyyttä, kun osa koreografioista päästiin menemään läpi vasta konserttia edeltävänä päivänä.

Kuorolaisten ulkoisesta habituksesta vastasivat puvustus- sekä meikki- ja hiustiimit. Myös näiden ryhmien kanssa käytiin kovaa keskustelua erilaisista vaihtoehdoista, mutta sopuun ja ennen kaikkea upeaan lopputulokseen päästiin kuitenkin.

Kahvioryhmä piti huolen, että väliajalla saatiin tarjoiltua monipuolisesti erilaisia herkkuja sekä totta kai kahvia. Ryhmä sai delegoitua leivontatehtäviä myös muille kuorolaisille, sillä innokkaita oli paljon.

Lavastusryhmä vastasi konserttipaikan koristelusta ja teki yhteistyötä myös ammattilaisten kanssa. Yhteistyön tuloksena saatiin toteutettua mm. kuoron taustalla ollut upea Haloo Halikko -logo.

Konserttia edeltävänä päivänä koko porukka pääsi tositoimiin, kun heti aamulla alettiin kantaa mattoja ja tuoleja saliin sekä kokoamaan lavaa ja siihen liittyviä systeemejä. Iltapäivällä päästiin jo harjoittelemaan ohjelmistoa yleisöä vaille valmiissa ympäristössä ja juontoryhmä pääsi kokeilemaan, miten tarkoin suunnitellut spiikit toimivat lavalla.

HALOO HALIKKO

Ensimmäisen konserttipäivän aamuna hallille valui jännittynyttä väkeä. Meikkaus-, hiustenlaitto- ja vaatteiden vaihto -operaatiot aloitettiin välittömästi, ja huoli ajan loppumisesta tuntui vauhdittavan monen menoa. Sen verran ehdittiin kuitenkin pysähtyä, että saatiin pidettyä yhteiset äänenavaukset ja viimeisteltyä biisit kenraaliharjoituksen merkeissä. Vielä ennen konserttia ehdittiin pitää ruokatauko ja viimeistellä irtoripset ja kampaukset esiintymiskuntoon.
Pienen alkujännityksen jälkeen esiintyminen alkoi sujumaan itse kultakin rennommin ja kaikki nauttivat fiiliksestä täysillä. Yllättävänkin hyvin sujuneen konsertin jälkeen päästiin pitämään taukoa ja järjestelemään hallia valmiiksi illan päänäytöstä varten.

Iltakonsertti ylitti odotukset monella tapaa. Haloo Halikko oli vetänyt paikalle ennätyksellisen määrän yleisöä. Väkeä oli paikalla niin paljon, etteivät kaikki meinanneet ehtiä edes kahville. Kuoro lauloi täydellä sydämellä ja huikealla fiiliksellä ensimmäisestä viimeiseen biisiin, ja yleisö eli jokaisen sekunnin mukana. Solistit antoivat kaikkensa niin äänenkäytön kuin ilmaisunkin saralla, ja bändi laittoi uneliaimmankin katsojan tanssijalan vipattamaan. Illan kruunasi yleisön seisaaltaan antamat suosionosoitukset ja kuoron energinen encore Pulp Fiction.

Viimeisen konserttipäivän aamuna kuorolaisista näki, että muutaman päivän aherrus oli vaatinut veronsa. Kuitenkin heti kun porukka pääsi kiipeämään lavalle ja ensimmäinen kappale saatiin käyntiin, tunnelma muuttui täysin. Jostain löytyi vielä se energia ja yhdessä tekemisen fiilis, minkä annettiin näkyä viimeiseen asti. Kolmesta konsertista päällimmäisenä jäi käteen mahtava fiilis, joka oli ollut läsnä niiden muutaman päivän ja koko kurssin aikana. Jokainen sai varmasti ikimuistoisen kokemuksen niin esiintymislavan kuin yleisönkin puolella. Tästä tuli niiiiin hyvä.

Jokainen tänne jonkun jäljen jättää
Keskiviikon 18.11.1015 sumuisessa aamussa Halikon liikuntahalliin talsi sankka joukko väkeä kuuntelemaan Halikon lukion kuuluisaa ja perinteikästä Halu-kuoron konserttia. Paikalla oli sekä suurempaa että pienempää musiikinnauttijaa, aina pikkuisista päiväkotilaisista isoihin lukiolaisiin ja sekä tietysti opettajiin asti. Uutena opettajana olin kuullut paljon legendaarisesta konsertista ja odotin innolla ja korvat höröllä, mitä tuleman ja kuuleman pitää.
Tämän vuoden teemana oli helsinkiläisyhtye Haloo Helsinki, joka oli muutettu muotoon Haloo Halikko. Äidinkielenopettajana ja kaunokirjallisten tyylikeinojen suurena ystävänä minua tietysti ilahdutti suuresti tällainen alkusoinnuilla ja alluusioilla leikittely.
Haloo Helsingin kappaleita esitettiin monipuolisesti yhtyeen tuotannon varrelta. Lyriikat olivat puhuttelevia ja sisälsivät osin hyvin rankkoja, osin hyvin koskettavia teemoja, joita oli kiinnostava kuunnellessa pohtia. Erityisesti mieleeni jäivät koskettavan kaunis nuoren itsenäistymistä käsittelevä Maailman toisella puolen sekä herkän raadollinen itsetuhoisuutta ja syömishäiriötä käsittelevä Kevyempi kantaa.
Parasta konsertissa oli kuitenkin saada todistaa sitä, kuinka suuren yhteishengen voimin halulaiset ovat ponnistelleet suuren projektin eteen. Ponnistelun ja työnteon lopputulos oli hienoa ja viihdyttävää katsottavaa – juuri sitä, mitä niin me opettajat kuin opiskelijatkin kaipaamme harmaan marraskuun keskelle. ”Jokainen tänne jonkun jäljen jättää”, lauloivat halulaiset laulussa Maailma on tehty meitä varten. Jäljen jätitte tekin, kuorolaiset, minun sydämeeni.
Anna Järvenpää

Syksyn sammakoita

TEKSTI AKU KAASINEN

Aku Kaasinen eli meikäläinen on jo viimeiset neljä vuotta kerännyt opettajien ja oppilaiden möläytyksiä. Tänä syksynä olen kerännyt tämän vuoden ja viimeisen kolmen vuoden parhaat möläytykset. Paljastan, kuka on möläytysten kruunattu voittamaton kuningas tai kuningatar.

12.8.15 Ena 12
Pitkänen häiritsi Hämälää kysymällä Ena10-kurssin kirjaa. Hämälä tokaisi: ”No, Nojonen opettaa sitä.”
Pitkänen: ”Menenpä häntä kiusaamaan.”
Hämälä: ”Näin siirrän ongelman Nojoselle.”

24.8.15 Äi 6
Tauriainen: ”Jo Agricola on somettanut aikoinaan.”
(”iotca taidhat Somen kielen” - Abc-kiria)

24.9.15 Äi 6
Tauriainen: ”Takarivin Martti-kerho, hiljaa!”

5.11.15 Mab5
Linnankiven elämänohjeita: ”Luin yliopistossa pitkää matikkaa mutta pojille sanoin, että opiskelen sairaanhoitajaksi. Pärjäsi paremmin markkinoilla!”

19.8.15 Bi 5
Pitkänen selitti, kuinka tunnistetaan yksilöitä, esimerkiksi rikollisia, käyttämällä DNA-jakson toistojaksoja. Samalla hän tokaisi: ”Olen kauhea kriminaali.”

21.8.15 Ena 7
Nojosen laskutaito 6/5: ”Number 4” (oltiin tehtävässä 7)

9.9.15 suullinen kuulustelu biologiasta
Pitkänen: ”Luusolu, punasolu ja munasolu - rimmaapa hyvin.”

20.10.15 Äi 9
Tauriainen: ”Tässä on keskustapuolueen vastaus.”

31.8.15 Ena 7
Nojonen: ”Santalan terveystieto”

26.8.15 Bi 5
Taudin nimen väärin kuuleminen
Pitkänen: ”Me jäätiin tohon Aku-tautiin.”
(oikea taudin nimi AGU)”

20.8.15 Fi 3
Santala: ”Saimaannorppuus”

23.10.15 Ps 1
Leevi:”Mä katon sua, kun sä nukut.”
Santala:”Auts, auts, auts!”
Aku: ” Awkward!”

3.11.15 Halulehden toimituksessa
Aku julistaa: ”Minä plakioin puurojuhlaa. Eiku mikäs se ny oli, ku ei osallistu tai jotai..?”
Tauriainen: ”Boikotoi.”
Aku: ”Juu hyvä, aivot taas toimii mahtavasti.”

Sanottujen parhaat neljän vuoden ajalta

KOONNUT AKU KAASINEN

3.9.2013 Äi
Susanna ihmetteli WLAN:ia. Luokasta joku sanoi: ”Se mies teki sen.” Susanna tokaisi: ”Ai se, joka tuli kaapista?”

19.5.15 ”Bad day”
Aku utelee fysiikan yo-tuloksia Tanniselta. Tanninen tokaisee: ”Mää vähän oottelinkin, että sä tulet tänne bandiittina pyssyt ojossa kyselemään.”

25.10.2013
Marja kopiokoneella opiskelijoiden kanssa: ”Otetaan se itsemurha ensimmäisellä tunnilla.”

20.5.2014 Bi 4
Pitkänen selitti synnyttämistä: ”Kaveri sai toisen lapsen heti eteiseen. Olin huolissani jos kolmas tulisi Prisman käytävälle.”

Syyslukukauden kuva - sarjassamme hyviä työasentoja

Möläytysten kruunattu kuningas on
JOUKO TANNINEN!
Onneksi olkoon!

Santala valmistautuu vanhempainiltaan.

Olisiko sinusta tontuksi?

TEKSTI Juuli Kivineva

Jouluaatto on käsillä aivan näillä hetkillä ja aattoilta on joulupukille kiireinen! Lukiomme lapset ja aikuiset ovat olleet niin kilttejä, että joulupukki tarvitsee apureita lahjojen jakoon. Tontut on tehty reippaudesta, joulumielestä ja on heissä ripaus taikaakin! Tonttuja tarvitaan lisää, sillä heitä ei voi olla liikaa. Läpäisetkö sinä tonttutestin? Olisiko sinusta pukin apuriksi?

❶ Jouluaattoisin Yle esittää vuonna 1996 valmistuneen elokuvan, joka perustuu tunnettuun lastenkirjaan. Minkä niminen tämä suosittu elokuva on?
a) Joulutarina
b) Lumiukko
c) Joulupukki ja noitarumpu

❸ Joulusta tulee mieleen jouluruoka, ja sitä tulee usein syötyä paljon hyvässä seurassa! Mikä seuraavista ei kuitenkaan kuulu perinteiseen joulupöytään?
a) Kinkku
b) Joulusima
c) Porkkanalaatikko

❷ ”Joulupuu on rakennettu, joulu on jo ovella. Namusia ripustettu ompi -- oksilla.” Minkä puun oksille namuset sekä pienet kynttilät ovat ripustettu?
a) Kuusen oksille
b) Männyn oksille
c) Koivun oksille

❹ Kynttiläkruunuinen tyttö tuo 13. päivänä joulukuuta valonsa päiväkoteihin ja kouluihin, vanhainkoteihin ja sairaaloihin sekä erilaisiin hyväntekeväisyystapahtumiin.
Mutta mikä tämän valontuoja tytön nimi on?
a) Liisa
b) Linnéa
c) Lucia

❺ Himmeli eli katossa roikkuva koriste-esine on valmistettu
a) Heinistä
b) Havuista
c) Oljista

❽ Joulutorttu on toiselta nimeltään
a) Tähtitorttu
b) Tähtileivos
c) Joulutähti

❾ Monen kotoa löytyy joulun aikana tuoksuva hyasintti, mutta mikä se on?
a) Vihannes
b) Kukka
c) Yrtti

❻ Joulupukki on kotoisin
a) Rovaniemeltä
b) Korvatunturilta
c) Leviltä

❼ Joulupuuroa eli riisipuuroa syödessä voi joutua laulamaan. Se johtuu siitä, että on löytänyt puurostaan jotain poikkeavaa eli
a) Rusinan
b) Mantelin
c) Lusikan

❿ Mitä lajia Petteri Punakuono edustaa?
a) Peura
b) Poro
c) Hirvi

BONUS Mikä USA:n osavaltio tunnusti joulun ensimmäisenä viralliseksi juhlapäiväksi vuonna 1836?
a) Texas
b) Washington
c) Alabama

Oikeat vastaukset löydät sivun 2
alalaidasta.

Iloista joulua kaikille tontuille!

Uudenvuodenlupauksia

KOONNUT EMILIA SAHLSTRÖM

Halulehti kokosi halulaisten lupauksia uudelle vuodelle.

Aleksanteri Aakula: Lupaan panostaa täysillä yo-kirjoituksiin! Jenni Ratamo: Nukun enemmän Kalle Kettunen: Käyn salilla Katrina Nummila: Lupaan vähentää shoppailua ja säästää (isi kiittää) Jouni Peltoniemi: Rentoutua enemmän Elli Anttila: Lupaan katsoa klassikkoelokuvia Roope Hellgrén: Lupaan olla super ahkera! Fanny Oksanen: Lupaan panostaa yo-kirjoituksiin mutta myös pitää hauskaa Justus Jokela: Lupaan olla kiltti Jussille Lotta Mahlberg: Lupaan muuttaa pois Salosta Markus Äijälä: Vähemmän kokista Sanni Ahdeala: Opiskelen ahkerammin Julius Väinälä: Lupaan toimia poliittisesti oikein koko vuoden Teija Rosenqvist: Aloitan uuden harrastuksen Noora Nyberg: Vähennän tyhmyyksiä :-) Markus Heimo: Lupaisin lukea Halulehden jokaisen numeron vuoden ajan Milja Elfving: Lupaisin tehdä ainakin yhden matkan uuteen maahan ja kaupunkiin Niilo Ketokulta: Valmistaudun yo-kirjoituksiin sopivasti Ali Lindberg: Nousen globaaliin Alisa Hynninen: Lupaan elää terveellisemmin Aku Kaasinen: Lupaisin parantaa maailmaa Marja Santala: Lupaan keskittyä olennaiseen Essi Nurmi: Nostan arvosanoja ja keskityn kouluun Frans Friberg: Urheilen enemmän Oona Kuivalainen: Lupaan ostaa Sonjalle Kim K -peliin tähtiä <3 Luukas Väkiparta: Nukun enemmän Nea Virtanen: Ryhdyn järjestelmällisemmäksi Ossi Huttunen: Lupaan maailmanrauhan Marie Grulich: Learn speaking good Finnish and travelling more Samuele Scotto di Marco: Vähennän rahan tuhlaamista Emmi Nummela: Panostan kevään ylppäreihin Krister Piispa: Lupaan yrittää laihduttaa 5 kiloa ennen armeijan kutsuntoja Linda Wallenius: Tutustun uusiin ihmisiin Einari Leino: Lupaan yrittää Joona Sjöholm: Lupaan yrittää mennä aikaisemmin nukkumaan arkena Emma Ääpälä: Lupaan harjoitella enemmän ukulelen soittamista Juho Suutari: 100 sit ups, 100 push ups, 100 squats, 10 km running, everyday Oona Hellund: Rentoutuisin enemmän Ville Nieminen: Lupaan lukea ahkerasti yo-kirjoituksiin Annalea Suominen: Menen vuoden 2016 aikana vähintään kerran ulkomaille Santeri Knaapinen #tosimies: Lupaan koittaa vähentää salaatin ja muiden terveellisten ruoka-aineiden nauttimista Emilia Sahlström: Nukun enemmän! Jussi Joronen: Lupaan olla kiltti Justukselle Taru Tapomaa: Lupaisin juoda 2 litraa vettä päivässä Camilo Quintana: I promise not to go to Hesburger so often Liisa Koskinen: Lupaan olla parempi ihminen Tero Virkki: Panostaisin yo-kirjoituksiin Essi Lehto: Juon Red Bullia vähemmän Jesse Laaksonen: Käyn lenkillä ja urheilen enemmän Jouko Tanninen: Käyn kuntosalilla ahkerammin! Elina Hynninen: Lupaan pitää ahkerammin yhteyttä sukulaisiin Sami Tuominen: Lupaan treenata jalkoja salilla Amina Bechqito: Vältän turhaa stressiä ja otan positiivisemman elämänasenteen Ville Junnilainen: Aion nukkua enemmän :P Meuthia Annisa: Less kälikerylä, more travelling Erik Kiviranta: Karkkilakko Sanni Ratamo: Lupaan opetella pitämään paprikasta Jesse Peltoniemi: Eläisin terveellisemmin Milka Turila: Luen aina lukuläksyt Tristan Hernandez Sjöberg: En enää saastuta itseäni paholaisen lehtisalaatilla Iina Ahdeala: Nukun enemmän ja stressaan vähemmän :-) Patrik Wendelin: Lupaan, etten elä uudenvuodenlupausten mukaan Sanni Anttila: Lupaisin yrittää olla kärsivällisempi perhettäni kohtaan Kirill Gusev: Lupaan korottaa arvosanojani Jenna Iivonen: Tutustun uusiin ihmisiin Tommi Ylönen: Lupaan poistaa kebabin Meerimaria Ketokulta: Lupaisin olla kiltimpi muille ihmisille ja hankkia ystävyyspotentiaalia Juulia varten Oskari Aaltonen: Opettelen vielä circle wheelien ja full seat standerin Lotta Nurmi: Lupaan valmistua ylioppilaaksi Sami Kaipainen: Nukun enemmän Iida Hakonen: Lupaan noudattaa terveellisempiä elämäntapoja Sanna Pitkänen: Lupaisin olla valittamatta (turhasta) Joonas Niinistö: Nautin täysii koko vuodesta Ella Hyytiäinen: Lupaisin panostaa enemmän koulutöihin Peter Kavander: Liikun enemmän Sandra Mäki-Tulokas: Lupaan ostaa Oonalle Kim K -peliin tähtiä Eemeli Kontto: Lupaan lukea Raamatun Jessika Vilmunen: Lupaan olla avoin uusille asioille Oskari Jokinen: Lupaisin tuoda poliittista näkemystäni esille ja taistelisin luonnonsuojelun puolesta; ensi vuonna olen siis anarkisti puunhalaaja Juuli Kivineva: Lupaan hoitaa kouluhommat enemmän kunnolla Alvar Rosenqvist: Lupaan tehdä paremman lupauksen Lotta Laine: Lupaisin olla hieman parempi ihminen itselleni: nukkua vähän enemmän, syödä hieman terveellisemmin ja liikkua hieman runsaammin Alex Havulinna: Lupaan olla lupaamatta lupauksia Teresa Lindgren: Lupaan lukea kemian lukuläksyt Veikko Nieminen: Panostan vihdoin koulunkäyntiin Sanni Laakkonen: Nukun enemmän Aarni Saario: Nautin uudestavuodesta Camilla Oksa: Lupaisin yrittää muistaa rentoutua yo-kirjoituksiin lukemisen lomassa Sari Nojonen: Lupaan olla kiltimpi äiti Joona Aarnio: Alan urheilemaan Sini-Tuuli Sulander: Lupaisin keskittyä hyvin ylppäreihin ja lomailla niiden jälkeen Anna Ääpälä: Suhtaudun asioihin positiivisemmin

Joululomalta palataan koulun
penkille jälleen to 7.1.2016

Rentouttavaa joululomaa ja juhlantäyteistä uuttavuotta kaikille!

#